Varför kommer det så många soldater, när det är ett litet krig?
För att folk skall ta oss på allvar, min älskling.
När de inser allvaret skall de nog lyda order.
Det måste de. Annars skall du nog stoppa dem, inte sant far?
Jag skall göra mitt bästa, älskling.
Jag kommer att sakna dig.
Vi är tillsammans igen innan du har sagt natt.
Det kan jag göra många gånger på ett helt år.
I skolan kommer du få nya väninnor att leka med...
...böcker att läsa, en ponny att rida, och så är det ju Emily.
Ja, Emily. Och hon liknar en förstående vän, inte sant far?
Med det intelligenta utseendet, Naturligtvis.
- Skolan ser inte vidare rolig ut. - Det är visst inget i dessa dagar.
Kanske är det bättre innanför.
- Ursäkta, sir... - Ja ja, ut med den!
- Tänk att leverera en häst vid dörren. - Se, far , min ponny!
Er arbetsgivare blir ställd till ansvar. Ta bort den.
- Nej, far... - Vänta lite!
- Är ni frk Minchin? - Det är jag.
Jag är kapten Crewe.
- Jag har visst vållat er besvär. - Det vill jag lova, kapten.
- Får jag komma in och förklara? - Kom in.
- Vänta här med ponnyn. - Okay kapten.
- Ponnyn skulle ju inte in... - Det är mer än det.
Det har kommit paket till er dotter på skolan. Var vänlig följ med.
Ni vet nog inte, att jag leder en av Londons finaste skolor.
Jo, det är därför, jag vill att min dotter skall gå i den skolan.
- Det skulle jag inte ha trott. - Det är inte uteslutande mitt fel.
Sara och jag kommer precis från Indien där hon har bott hela livet.
Nu skall regementet till Sydafrika, vi fick plötsligt bråttom.
Jag skrev jag tar inte emot elever utan samtal och rekommendation.
Jag skrev också, att nu finns det inga lediga rum.
- Då kan vi lika gärna köra igen. - Det är olyckligt.
Jag fick inte brevet och räknade med att skolan skall ta emot Sarah.
Min far var George Crewe. Han har ni kanske hört om?
Mina bästa ekonomiska referenser är South African Holding Syndicate.
Jag är huvudägare i syndikatet.
Min bror, kapten Crewe, han är lärare i retorik och drama.
- God dag. - Det gläder mig.
- Är Eclipse inte er firma? - Ett av våra viktigaste bolag.
Ursäkta jag är så informell, men jag seglar om en timme.
- Du måste nog ta mig med, far. - Vad gör en liten flicka i Afrika?
Förlåt mig att jag var ohövlig. Man måste tänka på skolans ryckte.
Efter detta samtal kan jag se, att hon är väluppfostrad liten flicka.
- Vi skall med glädje ha henne. - Betyder det att jag skall stanna?
Ja, min vän. Du får det bra här. Du och din lilla ponny.
- Söt liten häst... - Räcker detta för ögonblicket?
- Det räcker. - Det är utmärkt.
- Ursäkta, har jag sett er förut? - Mycket möjligt, kapten.
Var ni vid teatern? Jag minns er från de gamla revyerna.
- Bror på scenen? Skrattretande. - Ja, det må man säga...
Skall vi se på lilla Sarahs rum?
Ett ögonblick, Miss Rose. Miss Rose är en av mina duktigaste lärare.
Kapten Crewe har gjort oss den äran att låta sin dotter gå i vår skola.
Vi skall göra allt vi kan för henne.
Barn, vi har fått en ny elev, Sara Crewe. Säg god dag till henne.
- Hur har du det? - Utmärkt, tack.
Lavinia, Jessie, nu räcker det. Gå bara vidare, Miss Rose.
- Hon liknar en liten prinsessa, inte? - Det är precis, vad hon är.
Så kan det vara, någon vill känna sig mindre smart.
Jaså? Vänta och se. Prinsessa...
som tur är, är rummet nymålat, och kaminen har ett bra drag.
- Men ni hade inga rum. - Till en sådan söt flicka hade jag.
Varför blev det flera rum av det, far?
Lady Bengigils dotter har nyligen flyttat. Det är vår bästa svit.
Kan ni liva upp det? Här skall vara färgglatt.
Jag har några saker med från Indien, kanske kan ni köpa resten.
Med nöje, kapten Crewe.
- Hon får gärna rida varje dag. - Vi har en framstående ridlärare.
Det är bra, ni tror jag skämmer bort henne men är bra för henne.
Hon läser gärna böcker, tills någon lockar henne bort från dem.
Ser ni, Sara har ingen mor och vi har aldrig varit åtskilda länge.
- Så rörande. - Det blir nog svårt för henne.
Bara lugnt, kapten Crewe. Jag är mor för alla mina små flickor.
Nu vill jag låta er säga farväl i lugn och ro.
- Hur mycket tid har vi, far?- Bara ett par minuter, min älskling.
- Du känner mig ut och in, Sara. - Nej, jag känner dig av hjärtat.
Du är alltid i mitt hjärta.
Vi skall vara modiga, inte sant?
Hör vi låter som om vi är i tillbaka i Indien...
...och jag skall ut med trupperna ett par dagar, klart?
Vi har kämpat slaget förr, och du har aldrig gråtit, när jag var borta.
- Kommer du ihåg det? - Ja, far...
Men detta blir vårt svåraste slag.
- Vi skall vara tappra soldater, inte sant?- Jo, far...
- Skall vi säga farväl som hemma? - Ja, far...
Okay. Näsan upp och bort till fönstret och se ut.
Säg som vi brukar.
Min far han reser nu sin väg, men kommer snart nu hem säg.
Snabbt är han igen på stig, far skall snarast hem till mig.
Min far han reser nu sin väg, men kommer snart nu hem säg.
Jag kan inte denna gång. Jag kan inte...
- Du gråter också.- Vi är visst inte så tappra soldater.
Jo, det är vi.
Jag kan göra det nu.
Min far han reser nu sin väg, men kommer snart nu hem säg.
Snabbt är han igen på stig, far skall snarast hem till mig.
Jag skall och jag gör det! Jag låter, som om det här är ett krig.
Du är fienden, och du är min lans. Klar, tag sikte, skjut...
Vi får nog tillkalla reservtrupperna.
- God morgon. Hur har ni det? - God morgon. Ni talar hindustani?
Jag har bott i Indien hela mitt liv.
Skall frk Sahib bo i England nu?
- Bara tills min far har vunnet kriget.- Sahib är soldat?
Ja, far är kapten. Kapten Crewe. Jag heter Sara. Vad heter ni?
Jag är Ram Dass, anställd hos Lord Wickham och "Lady" Rani.
Ram Dass!
Vad står du och sölar för? Ge fågeln mat och fortsätt!
God morgon.
God dag.
Jag är vid fönstret varje morgon, om ni vill tala lite om Indien.
God morgon, Sara. Är du klar för frukost?
Jag provar, men knapparna retas. Min finger fastnar i hålen.
Nu skall jag hjälpa. Knappar är besvärliga, inte sant?
Jag har aldrig knäppt klänningen förr, men det lär jag mig.
Upp med skon... Kom in.
- God morgon, Becky. - God morgon.
- Har fröken en sko som skall putsas?- Nu skall jag hämta dem.
Nej, låt mig. Du får ursäkta så mycket, fröken.
- Slog du dig? - Nej. Du får inte hjälpa, fröken.
- Bara låt mig stapla skorna. - Om fröken Minchin såg det...
- Kan du hålla två till? - Ja, fröken.
Klarar du den?
- Skall du putsa alla dem? - Hon gör det så fint.
- Tack så mycket, fröken. - Tack för att du putsar mina skor.
- Jag är ledsen. - Det gör inte något.
Farväl, Becky.
Kanske blir det inte så farligt, när du och Becky är här.
Vi måste skynda oss ned till fröken Minchin.
Fröken Rose, är fröken Minchin precis så sträng, som hon ser ut?
- Vad skall jag göra i dag? - Först skall du ha räkning.
Så engelska, franska, retorik och drama, historia och geografi.
Jag får sannerligen brått. När skall jag ut och rida?
I eftermiddag klockan fyra.
Vår nya elev kommer nu.
Kapten Crewe är en fin man. Familjen är mycket förnäm.
Ni skall behandla henne därefter. Gå till era platser.
- God morgon. - God morgon, Sara.
- Har du sovet gott? - Nej, tack så mycket.
Lavinia, du och Jessie flyttar en plats ner.
- Sara sitter vid sidan om mig. - Det har alltid varit min plats!
För mat och de rikliga gåvor, visar vi nu vår tacksamhet
- Varför häller du upp salt?- Om ni nu skulle bjuda mig ett ägg.
- Skall jag sadla ponnyn? - Vi klarar oss utan i början.
Vilken tur att den gamla hägern har låtit dig komma ut.
Sarah, det är hr. Geoffrey Hamilton. Miss Crewe är ny elev.
- God dag. - God dag.
Jag skall lära dig att rida. Det ger 100 kr extra till mig.
- Är det mycket pengar? - Värden är ju relativt.
- För mig är det en förmån. - Då vill jag få undervisning.
- Är min ponny klar? - Låt oss börja med något lugnare.
Bör jag inte förklara för ponnyn? Han blir kanske ledsen över det.
Ja, ponnyer är känslosamma djur. Förklara det väl. Han är därborta.
- Det kan väl ta sin tid. - Vi väntar i sadelrummet.
Hej, General.
Är du glad över att se mig?
Om jag får en som är lugnare än du, blir det en tråkig ridtur.
- Rose, vad är det i vägen? - Minchin har taget min fridag.
- Varför? - Vi måste ha setts tillsammans.
- Kan jag aldrig träffa dig ensam? - Jo. Vi hittar på något.
Jag förstår inte den kvinnan. Vad är hon så rädd för?
Sladder mestadels. Hon lever bara för skolan och sitt snobberi.
Sladder! Hon är rädd för att mista en god lärare. Jag talar med henne.
Nej, det får du inte. Hon avskedar bara oss bägge två.
Hon får inte en chans, om kriget i Sydafrika drar ut på tiden.
- Du far kanske dit? - Tycker du inte, jag skulle det?
Naturligtvis, älskling. Du skulle vara tvungen till det.
Det är inget att vara orolig för nu. Det blir aldrig så allvarligt.
Jag får visst förlänga besöket lite.
- Är det brev till den lilla prinsessan?- Vi får se, mitt barn.
Om hon inte hör från sin far ofta, blir hon så ledsen för det.
- Bara lugnt. Det är brev till henne.- Det är jag glad för!
- Är det brev? - Det är från min far.
- Det var då snällt. - Nej, det är inte.
- Det är dåliga nyheter. - Vad är det, älskling?
Det går inte som väntat. Han kommer inte till min födelsedag.
Det är flera månader dit. Han kan fortfarande komma.
Jag ber Miss Minchin hålla en bra födelsedagsfest för dig.
Gå på en riktig tur i stan och köp precis, vad du önskar dig.
Men viktigast, min älskling...
... är att du slutar precis kl. 2 på din födelsedag...
...stänger ögonen och skickar mig en kyss.
Mina ögon kommer också vara slutna, och jag sänder dig också en kyss.
Är han inte den sötaste mannen i världen?
- Med ett undantag... - Hr Geoffrey är mycket rar.
Vad är det?
- Vem är det, fröken Rose? - Det är de frivilliga.
- Skall de också till Sydafrika? - Ja, de skall hjälpa i Mafeking.
- Har våra soldater problem? - De har blivit avskurna.
Vi har inte kunnat få hjälpen ned till dem.
De är sjuka, svälter och är desperata, men håller tappert ut.
Fröken Rose, min far är i Mafeking.
Älskling, det gör mig ont. Det visste jag inte.
Du får inte gråta. Han skall nog klara sig.
- Goddag, hr. Geoffrey. - Är Sarah klar för ridturen?
Hon kommer nu.
Är vi klara?
De två vackraste damerna i världen. Varför har du inte ridkläder?
- Ermengarde skall ha extratimme. - Tar det hela eftermiddagen?
Det är jag rädd för.
- Hon skall stava Konstantinopel. - Det kan ta månader att lära.
Lämna du det till mig.
Skall vi gå? Har du gråtit?
- Jo, du har fortfarande tårar i ögonen.- Det är bara Londonluften.
Jamen, så låt oss gå.
- Gör det något, om vi inte rider i dag?- Inte alls, men varför?
Jag vill gärna tala med dig.
Det är om Mafeking. Är det riktigt, soldaterna svälter och inringats?
- Min far är där. - Så svårt är det inte.
De har det inte lätt, men de håller ut och vi sänder trupper varje dag.
- De har snart befriat Mafeking. - Jag tror inte far är i säkerhet.
Var inte orolig. Nu skall jag berätta en hemlighet för dig.
Jag anmälde mig i dag. Miss Rose får inte veta det. Jag reser snart.
- Kanske kan du hjälpa min far. - Vi skall nog få honom hem.
Vad gör du här? Svara mig! Vad gör du här?
- Lugnt, det är bara min farfar.- Jag stötte bort honom vid födseln.
- Vi håller mycket av varandra. - Javisst... Inte alls!
- Skrik inte åt min bästa elev. - Elev? Vad talar du om?
Jag är ridlärare på denna fina skola för unga damer.
Har du blivit ridlärare? Intill mitt hus?
- Var är din familjestolthet? - Den kan man inte leva av.
- Skulle jag köpa dig fri? - Det är ingen dålig idé.
Jag vill hellre se dig hängd! Jag talar med föreståndarinnan.
Om hon hör, att du är min fafar, får jag säkert löneförhöjning.
- Lord Wickham kommer. - Så går jag!
Den slöa slyngeln liknar sin far. Ridlärare!
- Han håller då inte mycket av dig. - Han bara pratar så.
Det hoppas jag sannerligen. Varför är han galen på dig?
Han var galen på min far. Jag har hamnat mitt i deras strid.
Om jag tiggde honom om hjälp, skulle han äta ur min hand.
Han skall inte äta ur min hand.
- Hur blir det om jag åt ur din hand? - Det är en annan sak.
Det skulle jag, om du vill göra mig en tjänst.
Du är visst den enda i världen, som kan hjälpa.
Få fröken Rose att gå och handla med dig nästa onsdag.
Den ursäkten köper fröken Minchin säkert.
Är det riktigt? Till fröken Rose?
Sade hon ja till det? Det är underbart.
- Nej, inte ens till Emily. - Stor flicka. Nu måste jag gå.
- Jag skall köpa något först. - Något av guld, som skiner?
Det är riktigt.
Kom in.
- Vad vill du? Jag har brått. - Jag vill be er om något.
- Är det du? Vad vill du, min vän? - Jag vill be om en stor tjänst.
Hr Geoffrey skall till kriget, och han har varit så rar...
Jag vill uppfylla mina sociala plikter mot honom. Det lär ni oss.
När någon visar vänlighet, skall man göra det i gengäld.
Att göra något för hr. Geoffrey är nog inte en social förpliktelse.
- Vad vill du göra för honom? - Får jag bjuda in honom på te?
- Här? På skolan?- Får jag? Han skall ju till kriget.
Det går nog, han var ju lärare. Men säg inte något till de andra.
Nej, fröken Minchin. Tack, fröken Minchin. Tusen tack!
- Vi får äta lite för Sarahs skull. - Hon förstår nog det.
- Du har glömt din ring. - Nej, jag har inte... Se.
Jag är rädd att fröken Minchin skall se den. Det var nära i går.
- Jag vill gärna säga det till henne.- Inte ännu, älskling.
- Ångrar du, att vi gifte oss? - Det svaret vet du väl.
Jag vill bara höra det igen. Älskade...
Jag vill återuppleva denna vecka varje ögonblick, jag är borta.
Vi skall inte vara skilda åt, för jag skall också tänka på den.
- Var inte hr. Hamilton hos dig på te? - Jo, men...
- Vem är därinne? - Ni får inte gå in dit.
- Fröken Minchin, vi... - Vi säger farväl, fröken.
- Hur vågar ni riskera skolans ryckte?- Det har inte skett något.
- Faktisk är fröken Rose och jag... - Geoffrey! För min skull...
- Fröken Minchin, det är min skuld. - Tyst!
Eftersom ni är här för att säga farväl, så gör det vänligt. Nu.
Farväl, Geoffrey.
- Farväl, hr Geoffrey. - Farväl, min vän.
- Sarah, jag förväntar en förklaring. - Ja, fröken Minchin.
Så snart jag har tänkt ut en.
- De är fångade i 7. månader. - Skicka mer trupper till Mafeking.
- Jag är tycker det också. - Nej, nej...!
Min pojke, min pojke...
De har dödat min pojke!
Jag vet, soldater skall tåla mycket, och min far är god soldat.
Men de har väntat länge på hjälp. Gör något åt Mafeking nu.
Annars är de förtappade och så kommer min far inte hem.
Mafeking är befriat!
Tack för att du var så snabb.
Vakna upp! Mafeking är befriat!
Vakna upp, allesamman! Mafeking är befriat!
- Hr Bertie, Mafeking är befriat! - Ja, är det inte härligt?
Fröken Rose, min far och hr. Geoffrey är i säkerhet.
- Vad har hänt? - Ingenting. Mafeking är befriat!
Fröken Minchin, är det inte skönt? Kan du höra jublet?
- Jag gläder mig för din skull. - Min far är i säkerhet, Becky.
Barn... Hör på.
Det är tur, att Saras födelsedag infaller på en segerdag för armén.
Sarah, vill du tala om dina Födelsedagsönskningar för oss?
Jag är mycket glad för, ni är här, och jag vill gärna ge gåvor i dag.
Jag vill visa min tacksamhet för, att min far är räddad.
- Får vi dela ut gåvor nu? - Ja, men dina först.
- Detta är från mig. - Tack. Nu skall jag bara lära sy.
Och detta är från hela skolan. Det är bilder från Indien.
Tusen tack. Då är det lättare att föreställa sig, jag är där.
- Skall de andra få sina gåvor? - Ja. Deras namn står på dem.
Varsågod, fröken Rose. Vill du hjälpa med de andra gåvorna?
- Detta är till er, fröken Minchin. - Så omtänksamt.
Från min glada ungdom, då jag var bättre känd som "Bubblande Berti".
- Tack. Det får vi hålla hemligt. - Tand för tunga.
- Här. Jag hoppas, du tycker om den.- Det är vad jag önskar mig.
Tand för tunga.
GRATTULERAR PO FÖSELDAN
- Tusen tack, Becky. - Materialet är inte helt nytt.
- Söta Becky, du gjorde den själv.- Ja, jag gjorde den på kvällen.
Du kan låtsas, som om det är silke med diamantnålar instuckna.
- Den är vacker. Jag är glad för den.- Materialet är inte alls nytt.
- Denna här är heller inte ny. - En gåva... till mig?
- Ja, Becky, med kära hälsningar. - Vad är det, fröken?
En skarabé från Egypten. Min far säger, den för tur med sig.
Jag vill hellre att du får den än någon annan.
- Du milde, jag tror, jag svimmar. - Nej, Becky, inte nu.
Jag har flera gåvor till dig på mitt rum.
- Vad skall jag säga? - Du är så söt Becky.
Ja, det är fint...
- Advokat Barrow vill tala med er. - Jag har inte bett honom komma.
Han är mycket upphetsad. Han väntar på ert kontor.
- Fröken Rose... - Scarfen är vacker.
Vill du säga till, när klockan är nästan två?
Jag har en överenskommelse med far. Han skall tänka på mig klockan två.
- Jag håller öga på tiden. - Sarah. Tack för näsdukarna.
- Skall du inte skära tårtan först? - Jo, tårtan...
- Sitt ned, hr Barrow. - Har ni lagt ut mycket för festen?
Kapten Crewe är mycket rik. Hans check kommer snart.
- Nej, det kommer ingen check. - Vad vill det säga?
Den döde kapten Crewe...
Kapten Crewe är uppförd som död. Dessutom dog han utfattig.
- Hans egendomar och gruvor... - De är konfiskerade av fienden.
Vill det säga, barnet är lämnat till mig utan pengar?
Hon är utfattig, och hänger på er.
- Hon har inga släktingar. - Hennes fars konto är överdraget.
Jag väntade en check och lade ut för festen... Det är oerhört.
Nu skall du önska och blåsa ut alla ljusen på samma gång.
Jag önskar, att min far snart kommer tillbaka.
Ta en djup inandning.
Jag har visst inte speciellt goda lungor.
- Jag slänger ut henne på gatan. - Är det klokt? Skolans ryckte...
Min skola...
Det kunde rycktas, och det skulle inte verka bra för andra föräldrar.
Det är sant.
Men barnet kan ju tjäna hos er, tills hennes skuld är betald.
- Det kommer att ta år. - Det är då bättre än ingenting.
Skynda er, barn. Er glass smälter.
- Sarah, klockan är nästan två. - Tack, Miss Rose.
Far, jag tänker på dig.
Och jag vet, att var du än är, tänker du också på mig.
Fröken Rose, jag kunde känna, att han var hos mig. Verkligen!
Fröken Minchin vill tala med dig.
- Barn, låt era gåvor ligga här. - Varför? Vart skall de ta vägen?
- Varför får de inte få gåvorna? - Du har inget att ge bort.
- Det förstår jag inte. - Senare. Gå upp på ditt rum.
- Men, fröken Minchin... - Sarah, gå upp på ditt rum.
Ni andra också
Kan jag nu få besked? Du kunde ha varit vänligare.
Tig. Kapten Crewe är död. Han stod på förlustlistan i dag.
Han har efterlämnat barnet utfattigt. Du får säga henne det.
- Det kan jag inte. - Du gör, som du får order om.
Fröken Rose, vad är det för fel? Varför stoppade hon festen?
Sarah, vi måste tala med varandra.
- Min lilla älskling... - Fröken Rose, vad är det?
Sarah, du är en soldats dotter...
...du vet, att man måste vara tapper oavsett vad som än händer.
- Fröken Rose, är det mycket dåligt? - Din far...
Min far har det bra. Mafeking är befriat. Det sade de.
Hjälpen kom inte fram snabbt nog. Hans namn stod på listan i morse.
- Menar du den över de sårade? - Nej, min vän.
Är min far...
Sara, det gör mig så ont.
Det kan inte stämma! Han är inte död. Det är han inte!
- Har du... - Ja.
Då kan du gå.
Sarah, du förstår nog, att du inte kan behålla rummet.
Kom med mig.
Detta är ditt rum nu.
Jag måste sälja dina saker för att betala del av din fars skuld.
Normalt skulle du komma på ett hem, men jag låter dig stanna här.
Du får naturligtvis plikter.
Jag hoppas, du värdesätter, att jag är vänlig att inte skicka iväg dig.
Du hade ingen svart kjol. En av flickorna har givit dig denne.
Ta av festklänningen och ta på den.
Jag skickar upp några skor.
Jag tror inte på det. Det gör jag inte!
Min far han reser nu sin väg, men kommer snart nu hem säg.
Snabbt är han igen på stig, far skall snarast hem till mig.
Och fröken Minchin säljer alla hennes saker.
- Det var brått att lämna gåvorna. - Vad tycker du nu om prinsessan?
- Är det något, jag kan göra? - Nej, Becky. Tack.
Sarah, det gör mig ont.
Sarah, du skall inte sitta hos oss. Gå upp och räta ut lockarna.
Gå därefter ut i köket. Iväg med dig.
Lavinia, du kan ta din gamla plats vid sidan av mig.
- Fru O`Connel... - Har frun sänt dig ned till mig?
- Jag skall äta frukost här. - Du kommer att få arbeta för den.
- Jag vill gärna hjälpa till. - Jaså, det vill du?
Se på, vad du gör! Du får ingen frukost.
Rosta hellre lite mer bröd till frun.
Sätt dig där borta i hörnet. Vi umgås inte med de kungliga.
- Låt mig betjäna dig, fröken. - Nej. Du kan se henne äta.
Det kan kanske ge dig en läxa.
Får jag ge Becky min frukost? Jag är inte hungrig.
Du kan ge den till katten. Och se till att få diskat.
Nej, fröken. Jag vill inte ha den.
Posten har precis kommit.
Jag tar posten.
Min älskade tös. Jag letar som en galen efter en utväg för dig.
Men nu har min farfar veknat.
Jag ber att pengarna och min kärlek skall hjälpa dig. Geoffrey.
- Är flickan lärare på er skola? - Hon var. Jag avskedade henne i dag.
Vi hör knappast från henne igen.
Jag ville ge en vacker summa till pojken, när han kom hem.
Jag blev till en dumskalle en dag och sände honom en check.
Då gjorde jag rätt i att behålla brevet. Han gav dem till henne.
- Ni tycker inte om flickan. - Det kan jag knappast göra.
- Och hon har inga krav på honom? - Jag uppfostrade ett hittebarn.
Skulle hon inte ha rådgjort med mig, om de var respektabla?
Ram Dass!
Kommer det brev från Mr Geoffrey, skall de returneras oöppnade.
Som ni önskar, sahib.
Kom in, Becky.
Bra, du sover inte, fröken. Det är ensamt på natten.
Jag undrar var fröken Rose är? Jag kommer att sakna henne mycket.
- Vi är helt ensamma i världen nu. - Nej. Det finns ju min far.
- Din far? Men kocken säger... - Det stämmer inte. Han är inte död.
Han ligger sjuk och sårad någonstans, men han är inte död.
- Hur kan du veta det? - En inre röst säger det.
Några gånger kan jag höra honom kalla.
Du milde...
- Buford! Du röker ju. - Som du ser.
- I dag har jag armén bakom mig. - Du drar väl inte i krig?
Helt till fronten om nödvändigt. Jag har fått nog av ditt tyranni.
Din behandling av Rose och Sarah är droppen. Hellre då slagfältet!
- Vågar du kritisera mig? - Förbluffande, inte sant?
Men det visar, jag är man att leda män i dödens gap.
- Vänta inte mera hjälp från mig. - Jag är helt lugn.
Skonar kriget mig, kommer jag stå på scen igen som Bubblande Bertie.
- Buford, det gör du inte mot mig. - Inte det? Farväl, gamla tös.
Ursäkta, hr... Var ni med i Mafeking?
- Ja, jag stannade en kula. - Känner ni min far?
- Vad heter han, lilla vän? - Kapten Crewe.
- Är din far kapten? - Ja. Jag tror inte på, han är död.
- Jag hoppades, ni visste det. - Nej, dessvärre.
- Försök fråga på sjukhuset. - Tack, sir. Det skall jag göra.
- Ursäkta, hr... - Det är ju den lilla prinsessan.
Hr Bertie. Har du inte dragit ut i kriget?
Nej. Lord Roberts sade: "Bertie, de sårade behöver dig."
Stanna här och håll humöret uppe hos våra tappra fallna."
Jag är nästan chef över sjukhuset.
- Hr Bertie, kan min far vara där? - Din far, prinsessa?
Jag vet, att han inte är död. Jag har letat överallt.
Han kan vara bland de sårade. Jag är nästan säker på det.
Om du är chef, får jag då titta efter honom? Får jag inte det?
Naturligtvis får du det. Det är ju möjligt.
- De gör inte honnör för dig? - Disciplinen är lite slapp.
De väntar i avdelning B. Det är en massa skräp däruppe.
- Jag sänder en av mina män. - En av dina vad?
Två av mina män då. Fortsätt!
Vaktmästaren!
- Vad gör barnet här? - Majoren letar efter min far.
- Majoren? - Vi är gamla vänner, sir.
Hennes far, kapten Crewe, blev rapporterad död i Mafeking.
Det tror barnet inte på, så vi letar bland de sårade.
- Vet ni något om min far? - Nej, dessvärre, min vän.
- Fortsätt, major! - Ja, sir. Tack, sir...
Flickans far är dödad, men hon insisterar på att finna honom.
Vi försöker med en annan avdelning.
- Det är gamle Bertie. - Ge oss en sång.
Givakt! Officiell inspektion.
Han är heller inte här, men kanske vet någon besked.
- Ursäkta, var ni i Mafeking? - Det var där, jag blev stucken.
Den var jätteliten, men slog ut mig. Insekterna är värre än kulor.
- Då kände ni kanske inte min far? - Jag var medvetslös av feber.
- Tack, hr... - Det var så lite.
- Ursäkta, var ni i Mafeking? - Det var där, jag deserterade.
- Känner ni min far kapten Crewe? - Ja, naturligtvis.
- Fin officer, inte sant? - Men var är min far nu?
Var är vem? En soldat från eller till gör ingen skillnad.
Jag gör tusentals för England. Starka män, som inte är rädda.
Jag var rädd för oväsendet. Det var därför, jag stack iväg.
- Han vill inte säga, var min far är. - Han lever i en dröm, Sarah...
Sjung nu en sång.
- Skall vi sjunga en sång för dem? - Inte i dag, hr Bertie.
- Låt oss dock göra något för dem. - Bra, då försöker jag.
- Hur skulle det vara med "The Old Kent Road"?- Mackie kan spela till.
- Hr Bertie, får jag komma igen? - Inte för ofta. Du blir straffad.
- Jag håller ögonen på de nya. - Du tror inte han kommer, väl?
Jo, visst gör jag det. Försvunna dyker ofta upp igen.
Då får jag allt komma. Du kanske inte känner honom.
- Bra, min vän, kom då. - Farväl, hr Bertie.
Är ni hungriga?
Små stackare... Det finns inga maskar till er mer.
God morgon, lilla fröken sahib. Fodrar du dina små vänner?
- Ja, men jag lämnade inte mycket. - De har det svårt, när det snöar.
Rani!
Du ser ut, som om du tycker om att vara oartig.
- Hon sitter där på bokhyllan. - Bokhyllan?
Jag leker, det är en bokhylla fylld med vackra böcker.
Låt mig ta henne, innan hon förstör din Dickens-samling.
Det är så litet och högt uppe, att det påminner om bo i ett träd.
Jag kan ligga på min mjuka soffa och se ut genom takfönstret.
- Soffa? - Den liknar en soffa, när den är bäddad.
Kan du föreställa dig den med duntäcke och fina kuddar?
- Är det också eld i spisen? - Det är svårt att föreställa sig.
Men annars är rosten blankputsad, och glöden lyser i kaminen.
- Skynda dig. Kocken är rasande. - Ursäkta, jag springer.
Jag skall till slaktaren, annars får jag örfilar.
Hör: "Lasarettsfartyget Mercy har kommit med 1 200 sårade."
- Står det några namn? - Det är ingen lista.
Bara Harry är med. En sårad man är bättre än ingen man, inte Min?
Jag måste till sjukhuset innan kl. 9, när besökstiden slutar.
Sarah! Din klumpeduns. Du kan gott glömma kvällsmaten.
Sarah fick ingen lunch. De ställde undan maten, innan hon kom hem.
Vem tror du, du talar till? Ni kan bägge två svälta. Städa upp!
Det är en sorglig trupp, doktor.
Doktor, denne man är okänd. Delirium efter malariafeber.
- Vi är mycket bekymrade för honom. - Blodbrist och svag puls.
- Han har inga klara ögonblick. - Nervförlamning eller blodpropp.
Snarare det sista. Han fick ett otäckt sår i huvudet.
- Han kallar hela tiden på Sarah. - Ni vet inte, vem hon är?
Det är omöjligt att ta reda på, innan hans identitet är fastställd.
- Gå hellre. Jag gör det klart. - Tack, Becky. Jag måste skynda!
Stanna lite. Vart skall du? Miss Lavinia vill ha hämtat kol.
Sarah, vad trött och hungrig du ser ut
- är du verkligen hungrig, Sarah? - Ja. Jag kunde äta dig!
Lägg på rikligt. Min far betalar för det.
Vänta. Vår prinsessa har brått. Skall hon kanske till bal?
Kom hit och gör kaminen ren!
Jag vill gärna ha min rosa sjal. Den ligger på sängen.
Täck över mig. Här är lite kyligt.
- Prinsessa, vad gör du så sent? - Jag vill se de nya soldaterna.
- Inte i kväll. Det är stängt. - Jag sprang hela vägen hit.
- Jag är säker på, att han är här. - Det är du alltid, prinsessa.
Beklagar. Kom igen i morgon, så är du söt. Godnatt.
Han skall nog slippa febern, det måste vara tryck på hjärnan.
- Ni tillråder alltså operation? - Ja, hos Dr. McNeash i Edinburgh.
Överför honom till Edinburgh tidigt i morgon.
Sarah? Var har du varit?
- Svara mig. Har du varit ute? - Ja, fröken Minchin.
- Varför är du olydig mot mig? - Jag måste leta efter min far.
Det skrattretande sökandet efter din far är... oanständigt.
- Du måste inse, att din far är död. - Säg inte. Han är inte död!
- Du kan inte hindra mig att leta! - Hur vågar du att tala så...
Jag tar hand om dig tidigt i morgon.
Jag kan inte vara en god soldat längre. Jag fryser och svälter.
Hör du? Nej, du är lika glad. Du är bara en docka. En docka!
Du har inte något hjärta. Du är bara en docka!
Ers Höghet, ursäkta, nu är många hyss.
En kvinna utanför vill anmäla en stulen kyss.
Säg, att hon skall sticka bort och ge hit en annan sort.
Det har jag gjort, men hon vill inte. Hon säger hela tiden nej.
- Bed henne tiga. - Det är bäst hon aktar sig.
Jag kan lagen från a till ö. Och jag vet också, jag är en mö.
- Vad såg du? - Jag såg honom.
Du såg vem?
Jag såg den knekten stjäla en kyss från lilla tösen ett sådant hyss.
Ta inte fel på att de smet. De är dåliga, Ers Höghet.
Lagen säger i sin glans, man må ej kyssas här till lands.
Lagen kan inte gå med på hyss. Ingen man får stjäla sig en kyss.
Tillåt mig att vara' fri, detta är ej tjuveri.
Jag känner lagen från a till ö. Det jag ser' jag såg i nattens snö.
På så och uti fältets råg. Jag såg, du såg, han såg, hon såg.
Det kan ju vara, det är sant. Kanske är det bara fjant.
Om du frågar' mig, ska' vi höra på honom, som försökte' förföra.
Nej, nu må jag protestera. Han vill bara kverulera.
Låt han tala. Denna väg. Vad har du att säga mig?
Jag ber er, jag må säga, att för denna skönhet väja...
...kunde jag inte stå emot, jag måste kyssa flickan utan knot.
Jag kysste en gång... och så två. Det var skönt, det är så.
Han kysste en gång... och så två. Det var skönt, kan ni tro.
Som ni ser, han bröt mot lagen. Och jag såg det klart som dagen.
- Ni må ha' en skruv lös. - Men jag såg han kysste tös.
Det låter riktigt för mig, så jag måste straffa dig.
Nej, låt mig säga ett par ord. Det är inte, ditt bord.
Det är inte sant, han stal en kyss. Jag gav honom den så lyss.
Se, jag hade rätt däri. Detta är ej tjuveri.
Jag är inte säker, vän. Får jag se kyssen igen?
Ja, du hade rätt däri. Detta är ej tjuveri.
Vår lag har missbrukats svårt. Åtalet mot honom är inte vårt.
Man kan se, de hör samman. Låt de gå och hälsa mamman.
- Det var mycket styggt av dig. - Alla kan göra fel med sig.
Hör den gamla hönan kacklar. Hon är blott en dam som vacklar.
Tag henne bort i evig tid! Du skall aldrig komma vid.
På så och uti fältets råg. Jag såg, du såg, han såg, hon såg.
Kom och låt oss ha' det rart. Er kyss har gjort det klart.
Tack, prinsessa.
Tacka inte mig. Det var kyssen, som frälste dig.
Låt det vara slut på striden. Inte mera bråk med friden.
Låt oss få lite dans och sång. Vi skall festa dagen lång.
- Kan ni tycka om' vår nya dansös? - Ja, hon verkar vara en känd tös.
En sådan vacker dröm. Jag känner mig helt varm.
Jag har inte lust att vakna.
Jag är inte vaken.
Jag drömmer visst.
Ja, jag drömmer.
Jag måste drömma. Men elden känns varm.
Becky, skynda dig att komma!
- Ja, fröken? - Se!
Oh, du milde... Ser du det samma som jag?
- Jag tror inte mina egna ögon. - Nu har jag aldrig...
- Kan du märka det? Vad ser du? - Jag ser eld i kaminen.
Och ett dukat bord, en matta, en lampa och toffl or?
Ja, Miss. Hur kom det hit in? Föreställde du dig, det skulle ske?
Jag vet det inte. Så bra har jag aldrig föreställt mig något förr.
Se morgonrockarna!
- Fröken skulle säkert tacka er. - Vem önskar tack?
- Fröken, du är vacker. - Tack. Du skall prova den här.
- Är den inte fin? Den passar fint. - Och det är riktigt silke.
Låt oss prova, om tofflorna är riktiga.
- Känns de som riktiga tofflor? - De är mjuka och varma.
Morgonrockarna är också mjuka och varma. De är lika verkliga som oss.
Jag tror det inte, det är en dröm.
- Men maten är verklig? - Låt oss se.
- Jag kan lukta sardiner. Kan du? - Det är sardiner.
Vad är det här? Muffins!
Det smakar som en muffin. Är den äkta?
Det är verkligen en muffin. Det måste vara trolleri.
Skall vi inte skynda oss, innan det försvinner?
- Hur har han sovit? - Lugnt, doktor.
- Kan vi skicka honom med de andra? - Han skall nog klara turen.
Skicka honom med grupp D. Ni skall iväg om en timme.
Jag hör, att du skall straffas. Skall vi bjuda henne choklad?
- Låt henne lukta sig till dem. - Det tillåter fröken Minchin nog.
- Har du lust till det? - Jag vill inte lukta eller smaka.
- Vill du inte? Varför inte? - Jag har fått härlig frukost.
- Prinsessan fantiserar igen. - Jag fantiserar inte.
Jag fick den godaste mat att äta.
- Lögnhals! Du fick inte frukost. - Jamen, det fick jag.
Och det är inte hövligt att kalla någon lögnhals.
- Hur vågar du att svara igen? - Gjorde jag det? Gode gud.
Du får ursäkta så mycket.
Jag skvallrar till fröken Minchin!
Det hela är här ännu.
- Gudskelov, regnet har slutat. - Skall du någon stans?
Till sjukhuset. Kanske kommer allt ändra sig för oss.
Kanske finner jag min far, så han kan få oss ut härifrån.
Ah nej, det är frun.
Sarah, hur vågar du...
- Vad har det hänt med rummet? - Det vill vi också gärna veta.
Då jag vaknade upp i morse, var allt här. Även maten och elden.
- Var har du fått sakerna från? - Kanske från drömmen i natt.
Det är ju dyrbara saker. Du har stulet dem, inte sant?
- Nej, vi har inte stulet något. - Säg mig sanningen.
- Det gör jag också. De kom bara. - Ja, de gjorde, frun.
Gå in på ditt rum. Det är en sak för polisen.
- Tillkalla inte polisen. - Jamen, det gör jag.
- Vi är i knipa. Polisen kommer. - Jag vill inte arresteras.
- Jag måste iväg till sjukhuset. - Hur skall du klara det?
Kom, Becky, snabbt. Följ med mig.
- Jag är rädd, fröken. - Jag också. Ta min hand.
- Du milde... - Var inte rädd, Becky.
- Vad leker vi nu, lilla fröken? - Vi är på flykt från polisen.
- Härlig lek. Vill ni komma in? - Ja, mycket gärna.
- Har ni inte tid till en kopp te? - Nej tack. Vi måste skynda oss.
Leker ni forfarande polis?
- Jag hoppas, ni slipper fria. - Det gör jag också...
- Där är de! Stoppa dem! - Becky, spring!
Sarah! Becky! Stopp!
Följ efter den andra. Jag tar hand om henne.
Se upp så du inte ramlar. Becky, var är du?
- Ni kommer i fängelse bägge två! - Inte Sarah. Det ordnar hr Bertie.
Nå, det är dit, hon skall? Släpp inte den lilla tjuven.
- Fick ni inte fatt henne? - Nej. Vet ni, var hon kan vara?
Ja... Kusk!
Harvard sjukhuset. Skynda er.
Han slutar aldrig med att kalla på henne.
Gå åt sidan lite... Du får inte gå in där.
- Besökstiden är först om en timme. - Då är det kanske för sent.
Spring nu iväg med dig, lilla flicka.
- Ingen besökande förrän om en timme.- Jamen, vi måste in.
Beklagar. Ni kan vänta här.
- Har ni sett kapten Marks? - Han har precis gått förbi.
- Du får inte gå upp nu. - Jag måste se efter min far.
Gå nu med dig.
Kom här! Du får smisk.
Du får inte gå in där.
Släpp mig! Släpp...! Jag vill titta. Jag vill!
Vaktmästarn!
Vad är det, barnet önskar?
- Låt dem inte föra bort mig. - Vad är det, barn?
De säger, att min far blev dödad, men det tror jag inte på.
Kanske är han bland de sårade. De vill inte låta mig titta.
Jag får aldrig chansen igen. Kan ni inte övertala dem?
Överste, låt eskortera barnet genom sjukhuset.
Jag skall följa henne personligen, Ers Majestät.
- Vad heter ni? - Victoria. Vad heter du?
Sarah... Ers Majestät!
Överste...
Jag hoppas, du hittar din far, vän. En grundlig efterforskning överste!
- Tusen tack, Ers Majestät. - Farväl, min vän.
- Har du letat i avdelningarna? - Inte i dag, sir.
Vi får tadenne flygel först.
Vi letar efter en patient. Varsågod, min vän.
- Var det nog? - Tack, älskling.
- Fröken Rose! - Sara, min älskling.
Hr. Geoffrey, du är hemma igen. Vet du, var min far är?
Geoffrey kom inte fram till Mafeking.
Då har du inte en gång sett honom?
Nej, min vän, det har jag inte. Jag är ledsen över det.
- Hittade du honom? - Nej, hr.
Detta är min vän hr Geoffrey och hans fru. Hr. och fru Hamilton.
- Jag känner inte ert namn. - Överste Gordon.
- Han hjälper mig med att leta. - Ligg bara kvar.
Det gläder mig att träffa er. Från Mafeking?
- En mula... Till på i köpet engelsk. - Det är en liten skada.
- Patienten skall ha sina droppar. - Ge dem till mulan.
Jag kommer igen, när jag har tittat i de andra avdelningarna.
- Jag väntar på dig. - Farväl...
- Kom nu igen, Sarah. - Det skall jag.
Stackars tös... Hon ger aldrig upp hoppet.
- Jag kräver, att ni hämtar min bror. - Ja, men ni kommer inte in.
- Min bror skall nog få in oss. - Jag hoppas, ni har rätt.
Det är fullt. Han måste vänta till nästa ambulans.
Kör in honom i väntsalen. Det drar här.
- Jag är ledsen att du inte fann honom.- Tack i alla fall...
Kanske är han med nästa transport. Ge inte upp hoppet.
- Gud välsigne dig. - Farväl...
Jag vet, att det är stulet... Jag överlämnar henne till polisen.
Hon är här, och jag skall finna henne. Sök igenom alla rum.
Sarah...
Far...
Far, det är verkligen du! Jag fann dig.
De sade, du var död, men jag visste, att du kom tillbaka.
Far, håll om mig. Du far aldrig bort mer, väl?
Vad är det för fel? Varför säger du inte något?
Kan du inte känna igen mig? Jag är Sarah!
- Var är min dotter? - Det har skett något med dig.
Hr Bertie! Far, du skall känna mig.
Se på mig!
Du skall inte gråta. Gråt inte...
- Vi måste vara goda soldater. - Det är jag, och du känner mig inte!
- Min lilla Sarah gråter aldrig. - Jamen, jag är Sara!
Ja... Sara...
Sarah! Min flicka...
Sarah, min älskling. Min lilla Sarah.
- Var nu inte löjlig, Amanda. - Hur har sakerna kommit dit?
Kanske kom en liten fågel med dem. Lilla Sarah skulle inte stjäla.
Bertie, vad tror du har hänt? Prinsessan har funnit sin far.
- Är kapten Crewe i livet? - Annars kunde han inte hittats.
- Hr Bertie, jag fann min far! - Det gläder mig.
Far, det är drottningen.
Min far.